E gravă boala dvs.?
Da și nu.
Partea cea mai rea este că pot muri.
Aveți formularul de donator?
L-am pierdut.
Trebuie completat și semnat.
Scuză-mă, dar la câte fete aduce Henri acasă,
mă încurc puțin.
N-am nicio idee ce să-ți dau.
Eu nu dau cadouri.
Și prefer să nu primesc.
- De ce? - Sunt evreică.
Nu dai nimic nimănui?
Nici copiilor? Nici mie?
Nici măcar lui Henri?
E timpul să-mi spui ce i-ai făcut lui Elizabeth,
de te urăște așa de mult.
Ce să-ți spun?
Nu știu. Nici nu mă așteptam.
Am fost enervant de la 5 ani la 17.
Dar așa m-am născut.
Haide!
Cu siguranță ai făcut tu ceva.
Era chestia aia cu dădacă.
O ajutăm să aibă grijă de Paul.
Am trecut de la una la alta
și am pierdut noțiunea timpului.
Am ajuns gol-pușcă, făcând sex cu fata aia în sufragerie.
Nu-i cine știe ce!
Așa că, de ce să mă izgonească șase ani?
Nu-ți place de Sylvia?
De ce?
Mi-a luat băiețelul.
Dar de mine îți place?
De ce?
L-ai luat pe cel de care nu-mi place.
Adeseori mă întrebam cum e în pat.
Henri?
Te place.
Doar îl știi. E foarte entuziasmat.
Perfect.
E frumoasă. Mă face asta să par bătrâna?
Am un posterior mare.
Arăți că Angela Basset.
În șase ani n-ai întrebat-o? N-ai fost curios?
Într-o zi,
Elizabeth i-a spus lui Junon despre o scrisoare pe o scriseseși.
De când scriu eu scrisori?
Nu-ți pot zice mai multe. Toți spuneau întotdeauna:
"Poate i-a scris Henri o scrisoare."
Zicând ce?
Nu știu.
Lucruri de neiertat.
Niciodată. E ridicol.
Săptămâna trecută i-am scris, să o pun la punct. A fost prima dată.
Ce caută ăsta aici?
Ce păcat ai inventat pentru mine?
Am vrut doar că toți să fie fericiți.
Unele lucruri sunt prețioase.
Vinde-le.
Când pleci?
Nu sunt binevenit aici.
Refugiindu-mă la etajul al treilea,
aud râsul lui Henri.
Junon își joacă viața ca la ruletă rusească,
un pistol pus la frunte
și patru din șase gloanțe în încărcător.
Henri se bucura că e la un pas da a omorâ-o.
E ciudat. Într-o zi am decis să rup contactul cu el,
ca să mă protejez pe mine și pe fiul meu.
Apoi, Paul a înnebunit.
Soțul meu și cu mine am dat vina pe noi.
Trebuia să-mi văd fratele din nou, să-l văd triumfând,
să înțeleg, fizic, ca el e boala.
Vă pot ajuta?
Am fost cu o femeie mai devreme.
Ați văzut-o?
A plecat.
Henri?
Ești aici?
Respingându-te, știam că nu mă vei ierta vreodată.
Am acceptat prețul.
Pentru a construi o lume mai armonioasă pentru fiul și soțul meu.
Știam că într-o zi
va trebui să mă duc la înmormântarea părinților mei
și tu nu îmi vei întinde mâna.
Credeam că nu o să trecem mai mult de o ură închisă peste un mormânt.
Dar a fost mai rău.
Azi mi te imaginez la mormântul mamei mele,
râzând de faptul că ai omorât-o,
mândru de eroismul tău stupid,
lăudându-te cu transplantul.
Abel nu îi va interzice fiului său să participe la ceremonie.
Nu o să dau vina pe el.
Nu voi izbuti să-mi stăpânesc furia.
Va trebui să plec.
Dar tu ai fost hoțul.
Tu mă vei fi privat de înmormântarea lui Junon.
Mi-ai furat toată viața.
De șase ani ați acceptat lucrul acesta incredibil:
că Elizabeth face legea.
Cum ai putut accepta ceva așa de absurd?
Te-am prevenit că nu e sănătos,
nici pentru ea, nici pentru tine, pentru nimeni.
Ai spus: "Las-o pe ea să se ocupe de lucruri, se va mai calmă."
Prostii!
Lucrurile astea nu calmează!
Iar tu și Abel ați făcut-o stâlpul casei
și ea a înnebunit.
Așa că suportați.
A fost înainte sau după moartea soției mele?
Când m-a alungat Elizabeth,
a fost înainte sau după moartea Madeleine?
Voi ar trebui să știți. Eu, evident, nu am băgat de seamă.
Am crezut că așa e ea.
Tată, în ziua aceea la tribunal când mi-a plătit datoriile
ca să dispar,
mi-am dat seama că mă urăște.
Totul a mers rău cu Elizabeth. Nu am știut ce să fac.
E incredibil de trist să văd atâta ură.
Nu te bagi, ca de obicei.
Toți au putut, dar nu și eu. Eu sunt un intervenționist.
Tu? Glumești!
Tu fugi de jur împrejur îngrijorat și folositor.
Între timp,
Elizabeth și Junon s-au ocupat de tot.
Nimeni nu știe nimic!
Calmează-te, Henri. Au făcut ce au putut.
Idioți, cu toții.
Mai încolo, într-o zi, vom înțelege.
Prostii! "Vom înțelege într-o zi."
Ce tot spune? - Săracul Henri.
Cum am putut să fiu atât de orb?
Am fost călcat în picioare. Nu am fost atent.
Transplantul e pe 1 ianuarie.
Henri va fi donatorul.
Bine.
Vrei să-i spun eu?
Da, mersi.
Am fost la cumpărături.
La Printemp, cu mama ta.
A dispărut.
Nu ești prea vorbăreț.
Nu lua măduva lui Henri. E periculos.
Nu, transplanturile sunt.
Nu-l poți refuza pe Paul.
Cât l-am așteptat la spital, am fost îngrozită.
La 12 ani abia putea citi.
I-a fost rușine să-mi arate carnetul de note.
În sfârșit s-a deschis o ușă și e bun la ceva.
Fiul tău e fragil. Nu-l implica pe el în boală mea.
Nu face transplantul. Nu ai simptome.
În două luni o să am leucemie.
Oasele o să mi se spargă ca sticla.
Henri vine din pântecele meu. Iau înapoi ce-mi aparține.
Bărbat singur.
Nu visa. Nu ai familie.
Îmi aducă aminte, copil fiind, că preoții ne-a zis de rugăciune.
Deznădejdea lui Henri, ne-a adus numai nefericire.
Eu am încercat să fiu plină de bucurie.
Ai fost o fiică bună.
Aveam nevoie de admirația ta prea mult.
Bărbații nu au contat pentru mine.
Fiul meu a fost un străin.
Vin să te ajut.
N-am nevoie de ajutorul tău, puștiule.
Vino.
Mulțumesc.
Pentru ce?
N-am cumpărat niciun cadou. Nu știu ce-ți place.
Am vrut să-ți mulțumesc.
Eu trebuia să-mi dau măduva. Nu tu.
Părinții mei nu vor s-o fac.
E numai bine.
Junon e mama mea, așa că e treaba mea.
Dacă ar fi fost mama ta, ai fi ajutat, nu?
Dar e mama mea, așa că nu trebuie să-mi mulțumești.
Nu-mi era frică de durere.
Nu-mi pasă!
Nu-mi era frică.
Nu ai eșuat la nimic.
Hai s-o bâzâim pe Anatole.
Am 16 ani.
Scuze, obiceiul!
E mama ta?
E prietena lui Andrée.
El e.
Andrée.
Mama mea.
- De ce e acolo? - Ca să te vadă pe tine.
- Cine îi? - Rosaimée.
Însoțitoarea lui Andrée.
Vino și îmbrățișează-mă!
Când tatăl tău era mic,
Rosaimée și Andrée,
îl adorau.
El era favoritul?
Da. Așa că lui Rosaimée îi place să te vadă.
Bună seara. Sunt Spatafora.
Știu cine ești.
Pentru citit în pat.
E o lanternă.
Tată, grăbește-te!
Nu vă jucați cu artificiile!
Tată, uite!
"Îți aduci aminte când te jucai
jocul promisiunii cu mine?
Soarele și luna
ar fi murit
dacă ar fi dispărut Sweeney!"
Șampanie?
Îmi place să văd copiii.
Uită-te la soțul tău. Întotdeauna a fost devotat.
Ce face Simon pe verandă?
Face curat.
De ce nu e aici afară cu noi?
S-a schimbat atât de mult cu trecerea anilor.
Era așa de deștept înainte.
Înainte de ce?
Noi ne-am imaginat că veți ajunge împreună.
Eu și cu cine?
Tu și Simon! Înainte să te dea vărului lui.
Era așa de amuzant când era tânăr.
Ivan era cel mai delicat.
Henri era nervos pe lume.
Simon era cel mai fericit.
Când a renunțat la tine, s-a întristat.
A renunțat la mine?
Uită-te la Ivan cum fuge de colo-ncoace!
El e satisfăcut.
Ce sănătoasă! Întotdeauna arăți așa de sănătoasă.
Nici Henri nu a fost potrivit pentru tine.
Cei trei băieți au făcut alegerea cea mai bună pentru tine.
Nu mi-au spus niciodată.
Act de clasă!
Bere?
Joseph?
M-am întâlnit cu toți trei în aceeași zi.
Ivan avea timiditate patologică.
Când mi-a spus că mă iubește, tremura cu totul.
Nu am știut că pot face asta.
Sau ca cineva mă poate considera frumoasă.
Un bărbat m-a iubit până la moarte.
Am fost puțin tristă, foarte sensibilă.
Henri și Simon erau cinici, înconjurați de fete.
Am fost șocată. Am fost încântată.
Henri s-a dat la mine ca la orice fată.
Am crezut că Simon era diferit. A fost arogant.
Atât de mult șarm, atât de multe alternative.
Ivan era bolnav.
I-am salvat viața.
Căsătoria l-a făcut într-un bărbat.
Rosaimée mi-a spus că m-ai refuzat.
Ce ți-a zis?
Când s-a întâmplat?
Ce vrei să spui?
Vreau detalii. A menționat o decizie pe care ați luat-o.
Spune-mi unde și când.
A fost aici?
Vacanța de Paște, 1991.
La centrul comunitar. Tu erai în camera de alături.
Îmi amintesc.
Ivan știe de asta?
E în trecut.
A fost Ivan cu voi?
Sau tu și Henri ne-ați decis soarta pe la spate?
Ivan a fost acolo.
Ce ați spus?
Henri și cu mine vorbeam despre tine. Chestii de băieți.
Ivan nu spunea nimic, zâmbea.
Apoi a spus:
"Dacă nu o pot avea, nu o să trec peste asta niciodată."
Și ce i-ai spus?
Nu-mi amintesc.
"E potrivită pentru tine." - Exact!
Exact ce ai zis!
"Ia-o e a ta."
Nu-s de dat, ca o cămilă sau capră.
Nu te-am dat.
Aveam 27 ani. Eram un prost.
Eram gol pe dinăuntru. Încă sunt.
Mă iubeai?
Da.
Mă iubești?
Da.
Nenorocitule!
Faci parte din joc.
Alegându-mă pe mine, ești în joc.
Aveam dreptate. Ivan te-a iubit la infinit.
Nu, iubirea ta a fost infinită.
Ai jucat mâna mea și ai trișat.
Acum nu o să-mi știu viata. Nu e viața mea.
Eu nu am fost liberă să-l aleg pe Ivan.
- Și Henri a fost acolo. - Nu-i aceeași chestie.
Tu chiar mă iubești.
Henri vroia sex, și a primit.
De 10 ani nu ai avut viața.
Ești patetic în atelierul tău.
Nu vorbești. Ești trist.
Îți petreci duminicile spălând vasele,
furi priviri, evitându-mi copiii.
Ești un ratat care să tine de familia Vuillard.
Niciodată nu m-ai uitat.
Duminică, 24 decembrie
FANTOMA
Când te-ai născut, mă întrebam
dacă l-ai fi putut salva pe Joseph.
Dar ai venit prea târziu.
Sora ta, radiind cu sănătate
și tu care nu vei știi niciodată cine ești.
Pune niște zăpadă și aici.
Joseph seamănă pe tatăl lui, așa-i?
Puțin.
Asta-i el în fundal.
Ce pot să spun?
De la naștere până când a murit, tot ce a făcut a fost să moară.
La patru ani era foarte înduioșător.
Fugea prin casă. Apoi am aflat că are cancer.
Nu-ți puteai da seama la început.
Apoi a fost la spital cu tatăl său.
Able l-a cunoscut cu adevărat.
Eu am fost aici cu doi copii,
unu care gâlgâia la mine în brațe,
celălalt în Paris sub un cort de plastic
într-o cameră sterilă.
Și însărcinată cu al treilea!
Joseph a fost foarte abstract.
Aici e mormântul lui Andrée, mama mea.
O să fii îngropat cu Joseph?
Eu o să fiu acolo.
Dar fiul tău a murit în februarie.
Da, dar nu-mi plac aniversările.
Ziua de după Crăciun e goală pentru mine.
"Sunt învins mereu,
și totuși în victorie mă nasc."
30 de ani nu am știut cine i-a dat lui Joseph leucemie.
Ei bine, a fost soția mea.
Ai spus că o să rezist trei ore, a trecut două zile.
Ești o sfântă.
Pleci?
Pe furiș.
Vin imediat.
Drum bun.
Ai un stilou?
Grăbește-te!
Lui Faunia nu-i plac creștinii.
Nu participa la niciun Crăciun.
Familia ei o așteaptă în Paris,
unde vor sărbători o non-sărbătoare:
paște, pui, niciun cadou sau muzica.
Toată lumea va citi ziarul.
Îmbrățișează-l pe Isaac din partea mea.
O să bei sânge de om?
Adeseori la miezul nopții mâncăm un nou-născut
sau ne crucificăm în grădină.
- Deci nu pierd nimic. - Nu, mai nimic.
Dacă mă înșeli o să mori.
Prietenul meu...
Prietenul meu.
PRINȚUL ZORRO, O DRAMĂ
Crăciunul ăsta chiar nu e un succes.
Nu-mi place să fiu o gazdă proastă.
- Îmi place casa voastră. - E și a ta.
Ascultă-mă!
Sunt emoționată să fiu gazda ta!
Și biletul meu?
Eu nu plătesc. Eu fac parte din spectacol.
Ivan, uite!
Ai coborât la parter astă noapte?
Dormi bine?
Eu dorm foarte ușor.
Am vrut o sticlă de apă.
Am folosit prea mult parfum?
Dar eu, sunt prea fardata?
Ești perfectă.
Ți-ai învățat replicile?
Va fi foarte improvizat.
- Sunt gata. - Sunt gata.
E cineva acolo?
Ocupat!
Unde mergi?
Să învelesc cadouri pentru nepoții mei.
Spectacolul e pe cale să înceapă.
Nu-i da un cadou lui Paul.
Aș prefera să nu vorbești cu el.
De ce?
Nu sunt un unchi amuzant?
Îi poți păcăli pe ceilalți, dar nu pe mine.
Văd că te gândești...
Mă duc eu.
- Ești foarte chipeș. - Sunt un broscoi bătrân.
Miroși a Italia.
La fix!
Elizabeth nu știe? - Încă nu.
Încerci să-ți aduci aminte cu ce ți-am greșit
și ai uitat!
Asta-i fază.
O singură persoană îmi știe păcate, iar aceea sunt eu.
Iar tu nu îndrăznești să întrebi.
Mi-e rânced sângele? E la fel ca a fiului tău, idioato!
Nici măcar nu-ți poți ajută mama. Eu pot.
Fiul tău poate. Îți e prea frică să-l folosești pe al lui.
Nu-l implica pe Paul.
M-am răzgândit!
Măduva mea are un preț! Plătește!
E rândul tău. Vreau ca Abel să-i spună sfintei sale fiice, să plece naibii.
Și vreau să aud. Când a fost rândul meu,
nimănui nu i-a păsat. Acum e rândul tău.
Măduva e a mea, nu a ta!
Dacă nu, o păstrez.
Și apoi? Apoi depinde de nebunul de fii-tu!
Du-te spune-i asta lui Junon!
O piesă de teatru de Crăciun, scrisă de Basile și Baptiste Vuillard.
Cu acompaniamentul muzical al lui Ivan și Abel Vuillard.
Odată ca niciodată, au fost un frate și o soră.
Pe prinț îl chema Zorro.
Într-o zi sora lui, prințesă, a spus:
Prințule, trebuie să părăsești castelul.
Ai furat de la oameni!
Cavaler viclean! Ce ai făcut?
Nu voi spune. E atât de grav că-ți vor sângera urechile.
Atunci te vom tortură!
- Mărturisește, prinț Zorro! - Milă!
Ai câștigat!
Am fost închis două luni. Fără resentimente.
Pușcăria e subestimată.
Mâncare bună, cărți bune, mi-am reparat dinții,
am renunțat la droguri, am cunoscut niște oameni grozavi.
Două luni nu e chiar așa de rău.
Ești dezaxata!
Mărturisesc!
M-am culcat cu o dădacă.
S-a culcat cu o dădacă!
Ai făcut-o pe sora ta și familia ta să plângă.
Nu-mi pasă!
Rege, ce ai decis?
În omnipotenta mea, cred că trebuie să iertăm.
De acord, Mare Prințe.
Zorro, dă-mi mâna.
I-au tăiat mâna, iar apoi a fost bun
până când a murit.
Sylvia, asta-i pentru tine.
I-am dat soției tale plicurile.
Pentru tine și soția ta. Niște bani.
Pentru familia ta: trei teancuri de bani.
Uite, Simon. Ești cel mai bun.
Asta e pentru tine.
Pentru unchiul tău. Un cadou.
Ce-i asta?
E de la mama.
Ce drăguț.
Henri.
Săracul băiat...
Ceva de băut?
Încă devreme, Henri a spart dulcea liniște la mesei.
Isteriile lui au fost de ajuns până atunci. Nu era nevoie de nepolitețe.
Deci, de cum a început masă,
Henri a închinat un pahar.
Precum a evocat Ducele de Orléans,
,către statul major din Spania, fără să le numească
pe Doamnele de Maintenon și de Ursins,
către neînduplecații și nebunii lui inamici:
"Domnilor, un toast pentru sănătatea
pentru fufa-căpitan și pentru fufa-locotenent."
Căpitan era pentru Junon, iar locotenent pentru Elizabeth.
Henri s-a așezat înapoi și n-a mai spus nimic.
Sfântul-Simon.
Bine că am scăpat. M-a epuizat Henri în seara asta.
Ușor.
Aprinde lumina.
Evrica!
Ce-i aia?
Medicamentele lui Paul. Ale nepotului tău.
Va dormi ca un bebeluș până mâine la prânz.
Ce faci?
De ce nu folosești scările?
De unde vii?
Dar tu, unde te duci?
La liturghia de la miezul nopții.
Te însoțesc.
E aproape miezul nopții!
Vii la liturghie?
E prea bătrân ca să stea drept la TV. Ce zici, dragă?
Cine mai vine cu noi?
Geacă mea!
Bastien, Benjamin...
Io-s Baptiste.
Ți-am spus deja.
Ne vedem mai încolo.
Când o să vină Isus?
Nu știu. Poate la miezul nopții.
Siguri de dragostea Ta întăriți de credința noastră
Doamne, ne rugăm la Tine
În numele Tatălui, și al Fiului și a Sfântului Duh...
Băieți, ar trebui să mergeți la culcare.
Îl așteptam pe Isus.
Dar Isus nu a existat niciodată.
Îl așteptam chiar și așa. Vrem să-L vedem.
Au trecut ani de zile. Iubesc asta.
O lumină a luminat...
Apoi Iosif își duce fiul să-i facă o circumcizie.
- La prezentarea din Templu? - Nu.
1 ianuarie e ziua sfântă a prepuțului,
care spăla păcatul strămoșesc.
- Te-ai rugat mai-nainte. - Da, puțin.
Încă ninge.
Ce plimbare minunată!
Simon nu e cu voi?
A mers să vi se alăture.
La naiba!
Mergem să verificăm cafenelele.
Pune-i pe copii la culcare.
- Unde pleci? - Să-l caut pe Simon.
Trebuie să fie în vreun bar
Care-i problema?
Simon n-ar trebui să iasă să bea.
Va intra într-o bătaie.
Ia cheile mele.
Aveți grijă!
Vrei ceva de băut?
Ai băut destul.
Asta-i treaba mea.
L-a fel ca el.
- O să regreți - O să fie vina ta.
Încă unul.
Și mie.
N-am prea multe de zis.
Mi-e puțin frică.
Ce ai făcut?
Când?
Când m-ai pierdut?
Ce am făcut în toți anii ăștia?
Am încercat să fac parte din lume.
Erai cam insuportabil.
- Cam cât? - Cam până la jenant.
Nu face asta.
N-am niciun regret.
E minunat că ești cu Ivan.
Amândoi vă descurcați cu atât de puțin. Meritați mai mult.
Când vă văd din îndepărtare, mă gândesc că sunteți norocoși...
Taci.
Viața mea e o închisoare.
Ceea ce fac nu are nicio valoare.
E stupid.
Scopul a ceea ce fac e legat de tine.
Fără tine n-are sens.
Înainte de tine eram un ratat.
Trăiesc pentru tine.
Mă îmbrac pentru tine, mă trezesc pentru tine.
Dar sufăr pentru mine.
Pot continua.
Ce să continui?
Să tremur când te văd.
Să fiu certat de tine.
Lucrurile își pierd din sens.
Mă duc în spate.
La început am simțit că ceva nu e în regulă.
Nu înțelegeam ce.
Am încetat să mă mai gândesc.
Azi îl iubesc pe Ivan.
Într-un moment dat nu-l mai iubeam, apoi mi-am revenit.
Uite.
Frumos ca întotdeauna.
Eu sunt iubitul tău urât.
Nu ești iubitul meu. Din punct de vedere tehnic.
No s-o fac într-o mașină.
Fricosule.
L-ați găsit pe Simon?
- Toată lumea doarme? - Da, e 4 dimineața.
Ai nevoie de ajutor?
Nu, prefer să strâng singur.
Așa că lasă-mă singur.
Ne vedem mâine.
Mă întreb unde vor dormi.
Nu-i treaba noastră.
- Ai fost cu modelul ceva vreme. - Doi ani.
Erai geloasă?
Eram mai bună ca ea.
Dar o iubeai?
Era înaltă!
M-am plictisit.
Dar aveam nevoie de o fată, iar ea de un protector, bani.
Ce trist.
Luni, 25 decembrie
TRIUMF
Baptiste, uite! Ninge!
Ninge!
Ninge afară!
Mi-e foame. Unde-i mama?
Mamă...s-a întors foarte târziu.
Nu a vrut să ne trezească.
Unde îi?
Vino aici.
E...
probabil în camera unchiului vostru.
Putem face noi micul dejun?
Fac eu ceaiul!
Așteaptă-mă și pe mine.
Băieții mei!
Am făcut eu însumi ceaiul.
Cafeaua este pentru Simon.
N-am avut nevoie de ajutorul lui tata.
Ce drăguț.
L-am trezit pe tati.
Ninge.
Ce-i aia?
Greutăți.
E destul de amuzant, dacă te gândești. Avem aceleași gene.
Ești nepotul meu, ceea ce tinde să dovedească că-s fiul lui Junon.
Ceea ce-i destul de ciudat.
N-ai crezut că ești fiul ei?
Ea și cu mine nu suntem foarte apropiați.
Prefer să mi-l imaginez
pe tata culcându-se cu alte femei.
Sau că am fost născut prin cezariana,
sau pe loc, sau în vitro.
Nu sunt specialist în domeniul ăla.
Is destul de confuz.
Dar se pare că am ieșit din Junon.
- Te-a speriat tata? - Nu, luptele sunt ușoare.
Is slab, așa că știu că o să pierd.
Nu te sperie oglinzile?
Cum adică?
Mă persecută reflexia mea.
Ce vezi?
În spatele meu, un câine negru.
Dar nu este real. Este doar imaginea unui câine.
Și odată, reflexia mea s-a holbat la mine cu răutate.
Îți iei medicamentele?
S-a întâmplat doar de două ori
și sper că asta a fost tot.
Înțeleg de ce nu ești sănătos, Paul.
Crezi că ești nebun din cauza mielodisplaziei.
Mama ta te-a băgat în asta.
Elizabeth e melancolică.
Ea este cea plictisită, nu tu!
Ești vindecat, Paul. Bucură-te!
La ce te gândești?
La nimic.
Îți mai aduci aminte ce ai zis în noaptea aia, aici, în aceeași parcare?
- "Dacă vrei să ieși cu mine..." - "Ia-mă la dans, idiotule."
Și m-ai luat.
Fă ceva.
Nu faci nimic și eu nu pot lucra.
Acum am uitat unde am rămas.
Ia o carte și citește. Orice carte.
Nu pot.
Haide, este un mitzvah.
Vorbești ca Henri.
De ce păstrezi fabrica de vopsea de păr?
De ce nu găsești ceva mai bun?
Fabrica e numai bună.
De ce sunt mereu tristă?
Este normal?
Când eram copil, eram mereu tristă.
Este o întrebare adevărată. Ce am pierdut?
Pe fratele tău.
Tată...
Ascultă.
"Noi, cei ce căutăm înțelepciune,
rămânem necunoscuți nouă
pe bună dreptate: nu ne-am căutat pe noi înșine.
Cum să ne găsim pe noi într-o zi?
Comoara noastră este de găsit în stupul de albine al înțelepciunii.
Albine care caută mereu,
colectori ai mierei minții,
inimile noastre sunt hotărâte pe un singur lucru:
să aducem ceva acasă...
Cât despre restul, cât despre viața
cu așa-zisele ei experiențe,
cine le ia în serios?
Cine are timp?
... cine aude ceasul care bate ora doisprezece
și, deodată dezmeticit, se întreabă:
'Ce oră a bătut?'
Așa ne ciulim urechile după fapt
și ne întrebam surprinși:
'Ce am trăit?'
Apoi încercăm, după fapt,
după cum tocmai am spus,
să numărăm înapoi, cele doisprezece bătăi
ale experienței noastre, ale vieții noastre, ale ființei,
și să pierdem numărătoarea în proces.
Suntem necunoscuți nouă înșine.
Nu ne înțelegem.
În ceea ce ne privește pe noi,
nu suntem căutători de înțelepciune."
Nu mă cunoști.
Nu sunt așa.
Seara
ADIO
Mersi din partea lui Paul.
Sylvia!
De ce stă Paul aici?
Eu l-am inventat pe Ivan trăind cu el.
O să te inventez pe tine, prin a nu trăi cu tine.
De ce stă Paul aici?
- De ce? - Pentru că așa.
Tu și cu Simon îl veți ajuta pe Abel la lucru mâine.
Henri Mizerie!
- De ce îmi spui așa? - Nu știu.
Mereu te plângeai. Dureri de burtă.
Henri Mizerie.
Visai?
Pe mama mea.
Nu veni cu mine. Henri mă va duce acolo.
M-ai auzit?
Du-te la lucru.
Vrei un foc?
N-ar trebui să bei.
E un anestezic general.
Doare?
Mă duc.
Bravo...
Liniște.
A adormit pe loc.
- Cortexul lui este foarte gros. - Da, foarte tare.
Tot împing și învârt...
BOLI SANGUINE SECTOR STERIL
Eu sunt infirmieră care va avea grijă de dvs. azi.
V-am adus medicamentele.
Ce sunt?
Imunosurpresoare.
V-am adus haine. Să le pun în dulap?
Le las pe pat.
Pe mai încolo.
Măduva doamnei Vuillard.
O poți deschide tu?
O iau eu.
Semnați aici, vă rog.
Numărul de celule este de 165.
A venit
Dvs. sunteți doamna Junon Vuillard?
Bine.
Pregătită?
O fac eu.
Perfect.
Excelent.
Este o cantitate mare.
Vă lăsăm.
Sunați dacă aveți nevoie de mine.
Mă întorc mai târziu.
Dl. Vuillard?
Tocmai v-ați trezit.
Procedura a mers bine.
Ce ați făcut cu măduva mea?
Am filtrat-o în laborator. Vă simțit rău?
Nu vă mișcați. Va administrez Temgesic.
Ajută-mă, dragă.
E viața ta. Tine!
Hainele mele.
În ce cameră?
Uite, este un mediu steril.
A venit fiul dvs..
Cum vă simțiți?
Vă pun aici.
Uite un scaun.
Vă las singuri.
Te deranjez? M-am trezit.
Corpul meu nu te suporta.
Resping totul de la tine.
Sper că nu doare.
Bine.
Mă simt ca și cum aș fi fost lovit în spate cu pumnul.
De la procedura?
Uită-te aici.
Și aici.
Doare ca naiba!
Ne-au furat lucrurile.
Vrei să te joci?
Cap.
Stai!
Haide!
M-am trezit mai devreme, o mie de amintiri îmi inundă mintea.
Pieptul lui Claude când avea 20 de ani și arata de 16.
Paul, purtând două pene, șoptindu-mi:
"Sunt Pegas!"
Tatăl meu, frații mei
și Simon jucându-se în grădină.
Junon se va însănătoși.
Transplantul va merge.
Nu-mi este frică de moarte.
Acum trăiesc în lumea făcută de fiul meu.
Dacă noi umbrele am insultat, gândiți orice numai asta nu:
tot ce ai făcut este să dormi.
Și totul se va repara.
Subtitrarea: redemer0 --- Resincronizare: CODYBOSS1969
Comentarii și sugestii: redemer0@yahoo.com